Scary-Team ® представя
М Е Ч О П У Х
Това може да е стаята на всяко малко момче,
но не е точно така.
Стаята е на едно определено момче на име Кристофър Робин.
Кристофър Робин има силно развито въображение,
да не говорим за необичайната му способност да събира разни неща.
Големи неща, малки нещица, лепящи неща.
Ала любимите му са плюшените му играчки.
Ето ги и тях.
Очарователна и ексцентрична комбинация от персонажи.
Най-добрият му приятел сред тях е мече на име Мечо Пух.
Или накратко Пух.
Заедно те са имали множество необичайни приключения
и всички са се случили точно тук - в Сто акровата гора.
Дълбоко в Сто акровата гора,
където Кристофър Робин играе,
ще намериш магическото място
от на Кристофър детските дни.
Магаренце на име Йори е негов приятел.
И Канга и малкия Ру. - Както и Тигър.
И Зайо, и Прасчо, както и Бухльо,
но най-вече Мечо Пух.
Мечо Пух, Мечо Пух,
сладък малък дундьо, покрит с мек мъх.
Той е Мечо Пух, Мечо Пух,
щеш или не, ти си глупаво мече.
Мечо Пух, Мечо Пух,
сладък малък дундьо, покрит с мек мъх.
Той е Мечо Пух, Мечо Пух,
щеш или не, ти си глупаво мече.
Глава първа,
в която Мечо Пух има много важна работа за вършене.
Щом слънцето изгря над Сто акровата гора,
Пух скокна от леглото и поздрави деня с огромен ентусиазъм!
Медец. - Пух?
Още мед, ако обичате.
Казах: Пух?
Пух?
Събуди се, де.
Пух!
Майчице. Сънувах най-хубавия сън.
Добре, но е време да се събудиш.
Днес имаш много важна работа.
И каква е тя?
Ако ти кажа, ще разваля остатъка от приказката, нали?
Разбира се.
Какво ли е по-важно от нещо мъничко за хапване?
Или май нещо по-голямо.
Не се бой, тумбаче, винаги знам какво да сторя.
Мечо Пух се грижи за тумбачето си,
пълни го със сладки неща.
Мечо Пух се грижи за тумбачето си,
като никога не забравя да яде.
Когато ръмжи и се мръщи, медец ще се търси.
Пух има си похват да намери обяд,
освен ако медът не е...
Свършил?
Мечо Пух се грижи за тумбачето си,
няма нужда то да излиза,
Мечо Пух се грижи за тумбачето си
и знае какво му е нужно.
Спокойно, кръгли ми приятелю,
аз чувам твоята изгладняла молба.
Щом няма мед, Пух води тумбачето там,
където има медец.
Моите приятели там медец ще споделят
и ще се погрижат за тумбачето ми и мен.
Майчице.
Познавам тази въздишка.
Добро утро, Йори.
Прекрасен ден, нали?
Ще ми се да се съглася, но не мога.
Мили ми Йори, случайно да ти се търкаля някой медец тук?
Моят някак си е свършил, ако ме разбираш.
О, да, чудесна идея, тумбаче.
Вероятно трябва да погледна отзад.
Лошо, и тук няма мед.
Какво? Йори, какво е станало с опашката ти?
Какво й е станало? - Ами...
Не е там.
Ето това си е късмет. Вече всичко е ясно.
Нищо чудно.
Ето го! Бих го разпознал навсякъде. Дървото, на което се излюпих.
Помня деня, в който мама направи тези белези,
гигантският й месест клюн дълбаеше резки в ронливата кора.
Глава първа, раждането на един гений.
Прощавай, Бухльо, но какво правиш? - Здравейте, Пух, Йори.
Пиша личните си мемоари.
Да! Докъде бях стигнал...
А, да, разбира се. С железни нерви...
Вероятно би могъл да си починеш от важната си работа
и да ни помогнеш да намерим опашката на Йори?
...и се изстрелях към опашката на Йори!
Опашката на Йори ли? Какво е станало с нея?
Ами, не е там. - Да, виждам.
Ще ни помогнеш ли, Бухльо?
Имаш такъв талант да приказваш и да ни казваш какво да правим.
Благодаря ти, Пух, имам си го, нали? Не знаех, че някой е забелязал.
Добре, вземи това и записвай внимателно.
Обичайната процедура в такива случаи е следната.
Прощавай, Бухльо, но какво означава "обичай на процепите".
Аз съм мече с много малък мозък и дългите думи ме объркват.
Означава "неща за вършене".
Добре, щом означава това, нямам против.
Нещата за вършене са следните: първо, издаване на награда...
Наздраве. - Прощавай?
Ами ти кихна, точно преди да ми кажеш
какво е първото нещо за правене.
Не съм кихал.
Напротив, Бухльо.
Не съм! Не може да кихнеш, без да знаеш.
Няма как да знаеш, без нещо да е кихнало.
Както казвах, първото е издаване на награда.
Пак го прави. Сигурно си хванал настинка.
Сигурно и аз ще я хвана.
Не, не, не! Не съм настинал.
Думата е "издаване", а не "апчиху".
"Апчиху" дори не е дума, а просто звук от кихане като апчих.
Защо не полегнеш, Бухльо?
Гърлото нещо ми драска.
Моля, отвори широко.
Както и очаквах. Бухльо, трябва ни мед.
Стига с тези бръщолевеници!
Трябва да напишем бележка,
която обещава нещо голямо
на всекиго, който намери заместител на опашката на Йори.
Сега ясно ли е? - Звучи като чудесен план, Бухльо.
Отлично. Сега да накараме Кристофър Робин да напише бележките
и ще ги разлепим из цялата гора.
МНОГО ВЖНА РАБОТА ЗА ВЪРШЕНЕ - Готов си, Пух.
И гледай всички да ги видят. - Разбира се, Кристофър.
Един, двама, всички елате и чуйте нашия зов -
има много важна работа за вършене!
Всичко друго оставете,
има много важна работа за вършене!
Хайде да се съберем, че работа ни чака нас,
и щом с нея сме готови, ний ще разберем, че сме се забавлявали
с най-отговорна, логично подредена, много важна работа за вършене!
А така. А сега да се върна към...
Здравей, балонче.
Днес имаме много важна работа за вършене.
Би ли искал да дойдеш с нас?
Горкият Йори, загубил си е опашката.
Смятай се за атакуван!
На косъм ти се размина, Пух Мечо.
Тоя тип, на теб говоря, те дебнеше!
Хлъзгав малък дявол, върни се тук!
Как ли не! Ела ми!
Явно го изгоних.
Тигър? - Кажи, добри ми човече?
Ах, ти! На ти сега. Какво искаш?
Ще ми се лепиш, а?
Не става както си го мислех. Накарай го да се махне!
Божичко. - Махнете го от мен!
Още ли е тук? - О, да, тук си е.
И май иска да си стои с теб. - Какво?
Не съм си и мечтал за спътник.
Да си призная, красив дявол е. Виж му брадичката на това хлапе.
Не, не мога да го направя! Прекалено е рисковано.
Защо ли? Ако му се случи нещо,
няма да мога да живея със себе си.
Скачам по опасна пътека, но скачам сам.
На Сто акровата гора й трябва герой, Пух Мечо,
а аз съм единственият.
Аз скачам, тропкам, хвъркам, рипкам, кеф, кеф, кеф, кеф, кеф!
А най-хубавото на тигрите е, че аз съм единственият.
Аз съм единственият!
Моля за внимание.
Нещо трагично сполетя член на нашето общество.
Представям ви: доказателство първо.
Наистина е трагично. - Какво? Не, не, не.
Йори, би ли се обърнал, ако обичаш? - Опа, съжалявам.
Скъпият ни приятел Йори е загубил опашката си.
О, божичко!
Не бива да го оставяме в това състояние.
Затова ще имаме състезание за намиране на нова опашка за Йори.
Бих казал, Кристофър Робин, че на победителите в такова състезание
традиционно се връчва някакво възнаграждение.
Какво е възгражде... Раждане... Възрожда...
Какво ще градим?
Не знам, Пух, но звучи като нещо хубаво.
Хубаво нещо е, Прасчо.
Това е награда, но каква да е тя?
Какво ще кажете за нещо яко, например фишек?
Изключено! Защо не е нещо приятно, като силна прегръдка?
Градинарски ножици. На мен такива ми трябват.
Аз бих искал магарешки бодил, но така или иначе никой не ме слуша.
Кристофър Робин, аз се надявах на нещо по-сладичко.
Пух, това е великолепна идея!
Наградата за нова опашка ще бъде гърненце с мед.
Ура!
Докато другите търсеха опашка,
Пух осъзна, че шишарката няма да му спечели меда.
И защо не?
Защото трябва да е нещо специално.
Специално, казваш... Мисли, мисли.
Не бързай, Пух, времето е пред теб.
Времето е пред мен. Прекрасна идея!
Мерси, Пух. - Поздравления.
Ти спечели състезанието.
Пух!
Пух печели гърненцето!
Намери опашка за приятеля. - Сега ми е на гърба.
Медът е за теб, заповядай.
Беше твърде хубаво, за да е истина.
О, божичко. Е, правилата са си правила, така че прощавай, Пух.
Извинете, защо не опитаме с балона?
Много умно, Прасчо.
Какво мислиш, Йори?
Цветът е доста свеж. Явно ще трябва да свикна.
Прасчо!
Прасчо печели гърненцето!
Наградата грабва на мига. - Ала аз май ще трябва да летя.
Медът е за теб, заповядай.
Май няма да се получи така.
И така, те опитаха с куп различни неща.
Опитваха...
...и опитваха...
...и опитваха, и опитваха, и опитваха...
...докато...
...нямаше вече какво да опитат.
Няма нищо, ще свикна да живея без нея.
Миличкият той.
Знаеш ли, аз май имам каквото ни трябва.
Хайде, ставай!
Готов си.
Ужасно хубава опашка, Канга. По-хубава от мен самия.
Канга!
Не! Не, не, не. Да го отпразнуваме с мълчание.
Заповядай.
О, лошо.
Според тумбачето ми е обедно време.
Показваш ли още часът, приятелю?
Не мога да позная по лицето ти.
Пух си тръгна недоволен и малко кисел.
Всъщност бе толкова разсеян заради тумбачето си,
че не забеляза факта, че ходи по следващия абзац.
Какво е абзац?
Група от изречения, формиращи завършена мисъл.
Има ли мед в този параграф?
Съжалявам, Пух, няма.
Значи не е много полезен.
Какво е това, Пух?
Не съм сигурен. Ще го проследя, да видя къде води.
Йори, опашката ти!
Да, разплетена е. Пак съм в изходна позиция.
Съжалявам, Йори.
Беше хубава опашка.
Няма значение. Кратко трае радостта.
Йори, би ли...
Божичко, тая приказка върви много бързо!
Ще ми се този абзац да беше по-дълъг.
Ама разбира се!
Кристофър Робин ще има медец.
Той обича да го дели, особено с мен.
Кристофър Робин!
Не си ли тук?
И тогава Пух забеляза бележка.
Така ли? - Разбира се.
Точно до крака ти. Твое ляво.
Не, Пух, другото ляво. Още малко.
Още крачица. На косъм е. Не, върни се малко.
Браво на теб. - Хубаво, че я забелязах.
Иначе нямаше да я видя.
Пух бе объркан от бележката, дори повече от обичайното.
Ако не и повече.
Пух реши да отиде право в къщата на Бухльо,
надявайки се, че Бухльо ще му помогне с объркването.
Медът е за теб, заповядай.
Добра работа, Бухльо! - Благодаря, доста умно, нали?
О-П-А-Ж-К-А. Да, чудесно.
Здравей, Бухльо. Имаш много красиво гърненце с мед.
И изключително лепкаво.
Лепкаво? Случайно това ми е любимото.
Какво държиш там, момчето ми?
Бележка, която намерих при Кристофър Робин.
Със странни думи, които не мога да прочета.
Пух, ти не можеш да прочетеш повечето думи.
Особено не и странните такива.
Нека да погледна. Няма написана бележка, която да не дешифрирам.
Заповядай, Пух, вземи си. Пергаментът е отлично качество.
Ох, този пълнеж.
Не ни дръж в напрежение, Бухльо. Какво пише?
Търпение, търпение!
Трябва да се внимава в декодирането на такъв тайнствен текст,
за да не предаде невярно съдържанието.
Е, можеш ли да го прочетеш? - Разбира се, че мога! Пише...
"Изчезвам. Зает. Скоро пактуксъм.
Подпис, Кристофър Робин."
Скъпият ни приятел Кристофър Робин е пленен!
Какво? - От същество на име Пактуксъм.
Пактуксъм! Пленен от Пактуксъм!
Какво е Пактуксъм?
Ужасно същество! Злонамерено!
Не думай. - Свирепо!
А най-лошото е, че е ужасно заето.
И как изглежда тоя Пактуксъм?
Онзи ден видях негова снимка.
О, Кристофър Робин. - Да видим сега.
Пазар, пакетче, пуканки, пелени, паяк...
Чакай малко, защо пуканки е преди пелени и паяк?
Няма никаква логика. Каква бъркотия е тук.
Да му се не види! Къде е тая снимка?
Бухльо, имам тебешир. Можеш ли да го нарисуваш?
Прекрасна идея, младежо.
Художественият талант ми е по наследство.
Всъщност си е направо лудост!
Вече звучи страшно.
Гигантско същество с опашка.
Ще нарисувам Прасчо за сравнение.
О, б-божичко!
С козина като килим космат,
с лице навъсено и гневен вид.
С рога бодливи на главата,
помежду им - червена му косата!
На носа си има златна халка, мирише той на маймунски крака,
Краката му черни, козината синя,
кълна ви се аз, не си го измислям.
Пактуксъм. - Пактуксъм?
О, не!
Бухльо, какво прави Пактуксъм? - Да, Бухльо, какво прави Пактуксъм?
Какво прави Пактуксъм ли?
Мисля, мисля, мисля, и сега ще ви кажа!
Промъкват се в библиотеката ви и драскат по всички книги.
Пактуксъм, Пактуксъм, не харесваме Пактуксъм.
Когато украсяваш си елхата, оплитат всички кукички.
Пактуксъм, Пактуксъм, страх ни е от Пактуксъм.
Развалят млякото, спират часовниците,
с рогата пробиват дори и чорапите.
Пактуксъм е този, който прави дупки в чорапите.
Кажи ни още какво прави Пактуксъм. - Да, още какво прави Пактуксъм.
Още какво прави ли? Защо не ни кажеш и ти?
Може би заради тях се успиваш. - Да, да, това е така!
Заради тях съм без опашка. - Точно така, нататък дай.
Калят ти те чистата къща. - Правят от теб мъничка мишка.
Развалят рисунки. - Разливат ти чая.
Събуждат бебетата посред нощ.
Заради тях съм настинал. - А аз мислите си губя.
Крадат ти райетата. - Тръбите ти запушват.
Разравят градини. - Не се извиняват.
Изяждат ти снакса. - Не знаят пощада.
Зъби ти вадят. - Младостта ти отравят.
Вече знаеш ужасната истина!
Пактуксъм, Пактуксъм, Пактуксъм, Пактуксъм.
О, не! - О, да.
Зная какво точно да сторим,
ще намерим неща, които Пактуксъм желае.
Книги. Чинии. - Чорапи. Играчки.
Всичко, което Пактуксъм чупи.
После копаем яма голяма и правим пътека с нещата до нея.
Ще падне той вътре и приятелят си ще вземем.
И кошмарът ще свърши!
Пактуксъм! - Пактуксъм!
Вървете и претърсете килерите, донесете всичко налично.
Пактуксъм, Пактуксъм, ще хванем Пактуксъм.
Ще спасим Кристофър Робин, следвайки плана на Зайо.
Пактуксъм, Пактуксъм. Ще спасим Кристофър Робин.
Ще сме смели, не сещаме страх. - Смъртта не ще ни уплаши!
Ще търсим денем и нощем, и ако всичко е наред,
скоро пак тук сме.
Пак тук сме. - Пак тук сме!
Звучи като "Пактуксъм". - Пак тук сме!
Късмет на всички!
Докато Зайо и останалите бяха заети
със събиране на любимите предмети на Пактуксъм,
Пух и Прасчо намериха идеалното място за изкопаване на ямата.
Прасчо копа, копа, и копа...
А Пух надзираваше.
А сега да маскираме ямата. Дръж, Прасчо.
Пух, дано тази идея сработи. - Ще стане, Прасчо.
Пактуксъм ще следва следата право до този прекрасен пикник.
Което, разбира се, е капан.
И когато падне, ще си върнем Кристофър Робин.
Да, Прасчо, ще си върнем Кристофър Робин.
Колко вълнуващо. Какво мислиш, Пух?
Май този камък е по-добре да е отсреща.
Тук ли? - Всичко е в дребните детайли.
Замалко да забравя най-важната част.
О, да, Прасчо, напълно съм съгласен.
Прасчо, много лекичък обяд е това.
Не, Пух, това не е обяд.
Според мен допълва маскировката.
Мен определено ме заблуди.
Браво на вас двамата. Сега сложете бойното снаряжение.
Мисията е опасна и грешките са недопустими!
Съдбата на Кристофър Робин е в наши ръце.
Докато групата следваше плана на Зайо,
те навлизаха все по-дълбоко в гората,
поставяйки предмети... - Хей, хей!
Би ли приказвал по-тихо, друже?
Какво? Тигър? Защо не си с другите?
Защото преследвам Пактуксъм.
Добре де, ами планът на Зайо?
Само тигър може да хване Пактуксъм. А аз съм единственият Тигър тук.
Привет.
Вероятно си го заслужавам.
Опа, я кой бил. Чакай да сляза.
Готов си. Помислих те за Пактуксъм!
Докато не разбрах, че не си. Ти какво правиш тук?
Много съм бавен и ме изоставиха. - Изоставиха те?
Ужасително е да постъпят така. - Няма нищо.
Бих искал да помогна на Кристофър Робин, но не мога.
Приятел, къде си мислиш, че отиваш?
Заедно ще хванем тоя Пактуксъм!
Мерси, ама аз... - Ето това е дух!
Потегляме! Скок-подскок.
Ти и аз! О, да! Внимавай, Пактуксъм.
И ето ни пак. Виж само как връхлитаме.
Май съм сам. Така...
Друже, ако ще връхлиташ, трябва да подскачаш.
Трябва само да те тигъризираме.
Ще те оправим и докато мигнеш с оче,
аз ще съм Тигър едно, а ти - Тигър две.
Ще бъде страхотно, ще бъде страхотно.
Двама другари на лов във гората,
ще покажем на Пактуксъм каква е хавата.
Ще бъде страхотно, ще бъде страхотно.
Не съм сигурен... - Стига с това черногледство.
Трябва ти само тигъризатство.
Чакай! - Защо? Ще бъде страхотно.
Ще бъде страхотно, ще бъде страхотно.
Изглеждаш страхотно, Тигър две. Сега да те научим да скачаш.
Урокът по скачане прави се бавно, скоците искам да стават плавно.
Ще бъде страхотно, ще бъде страхотно.
ПОМОЩ
От храст или клон ще те боли, затова научи се, избягвай ги ти.
Ще бъде страхотно, ще бъде страхотно.
От хубаво скачане кръвта ти кипи,
след бавното ходене с глава се гмурни.
Вече го схващаш.
Ще бъде страхотно, ще бъде страхотно.
Не е ли супер-дупер яко да сме двама Тигри?
Бях единствен аз,
но две е двойно по-добре.
Готов ли си? - За?
Аз... ще... съм...
Пактуксъм, а ти ще си Тигър.
Да видим кой е по-силен.
Ще бъде страхотно, ще бъде страхотно.
Покажи ми най-добрата атака, ала не смятай, че тебе ще чакам.
Ще бъде страхотно, ще бъде страхотно.
Свали ме долу, покажи ми кураж.
Бутни ме, ритни ме, хвърли ме, връхлети ме.
Направи го!
Ще бъде страхотно, ще бъде страхотно.
Страхотно!
Тигър две, това беше най-доброто прехвърляне, което съм виждал!
Дори ще преминем към тигрово обучение за напреднали.
Къде изчезна, малки ми скокльо?
Движи се бос. Я го виж ти, харесва ми стила ти!
Това вече е абсурдно. Ще ти трябва, за да хванеш Пактуксъм.
Следи от Пактуксъм!
Пактуксъм сигурно е хванал Тигър две.
Лови ни. Един по един.
Пух, надявам се, че Пактуксъм ще е доволен от всичките ни неща.
Сигурен съм, че ще бъде.
Де да имах малко медец.
Прасчо, би ли дошъл, ако обичаш?
Пух, сигурен ли си, че ще стане? - Ама разбира се, Прасчо.
Щом те кача на дървото, просто ми подай кошера.
Ние с тумбачето ще се погрижим за останалото, нали така?
Добре, Пух. Надявам се, че си го обмислил добре.
Разбира се, че съм, Прасчо.
О, лошо, не си спомням да съм обмислял това.
Извинявай, че обърках плана, Пух. - Няма нищо, Прасчо.
Ще те извадя и пак ще опитаме.
Няма смисъл. Мисли, мисли, мисли.
Сетих се!
Ще те сваля след секунда, Прасчо.
Не бързай, Пух, пчелите са много внимателни.
Само да няма резки движения.
Божичко! Пух, дали идеята е добра?
Да, Прасчо.
Абсолютно съм сигурен. - Ти знаеш най-добре, Пух.
Готови сме. Нов план, Прасчо - бягай!
Добре.
Достатъчно бързо ли е, Пух?
Мисля, че може и малко по-бързичко.
Това идва тук. Готови сме.
Нужен е умен заек, за да хванеш Пакту...
Какво правите вие двамата?
Кошерите не са в списъка с неща, любими на Пактуксъм.
Ама, Зайо... - Движение, движение!
Ами аз си се движех.
Пактуксъм със сигурност ще намери тази следа,
а ние не искаме да сме наоколо. Хайде, да вървим.
Зайо, моля те да спрем за обяд.
Пух, няма почивка, докато не спасим Кристофър Робин.
Мисли за него, вместо за меда.
Така да бъде. Кристофър Робин.
Получи се. Сега е много по-добре.
Някой вижда ли това?
Кое, медунчо? - Мед ли?
Нямам търпение да усетя сладостта, когато Пактуксъм
падне в нашия меден капан. Нали, Бухльо?
Този нагъл медовин ще помеднее два пъти, преди да пипне нашия мед.
След като хванем медовина, може ли да облажа медеца?
Никакъв мед преди медовината, медунчо.
Помедни, Пух. Трябва да по-мед-бързаме.
Докато Пух гледаше как меда си отива,
неговият меден медец и
медено меднист медовинен мед...
Кристофър Робин, Кристофър Робин.
Мед.
Мед, мед, мед.
Мед, мед, мед, медец.
Мед, мед.
Мед, мед, мед, медец, мед, мед, мед, медец.
Мед, мед, мед, медец.
Мед? Мед.
Мед!
Навсякъде виждам само мед,
всичко е медено - за мен това е добре.
Аз съм мече с малък ум и не мога да си обясня
защо всичко се променя в
любимото нещо на Мечо Пух.
Всичко тук е в мед, не мога да му се наситя,
купища и купища лепкави гърненца.
Каква гледка, какъв сън, да плуваш в прекрасен меден поток.
Плувам си в меда, плувам аз навред,
отварям аз уста и пълня я със мед.
Лепкав, мек и много сладък, хапвам, близвам и повтарям.
Оказвам се в медена лодка, плувам аз, но без посока.
Всичко тук е в мед, има и меден Пух,
направен е той от медец, явно и него ще изям.
Ако всичко е направено от мед, и себе си хапвам дори,
то значи и аз съм от мед
и животът е сладък миг!
Лошо.
Какъв прекрасен пикник!
О, лошо.
Два пъти по-лошо.
Пух! Къде се дяна тази мечка?
Търсихме навсякъде, но няма и следа от него.
Докладът от въздушното ми обследване е неокончателен.
Планът сработи. Хванахме Пактуксъм!
Звучи ужасно.
След като сме го хванали, Бухльо да отиде и да вземе Кристофър Робин.
Не, твърде съм важен, за да рискувам така.
Канга, заминавай. - Не, не, аз имам дете.
Пратете прасето.
Защо не отидем всички заедно?
Добре, Пактуксъм. Върни Кристофър Робин.
О, лошо.
Пух? - Здравейте.
Пух, пак стигна до меда, нали?
Нали ти казах, че е празно?
Да, и аз ти повярвах, Прасчо.
Но тумбачето ми искаше само да провери.
Горкият Пух. - Как изобщо ще го извадим от там?
Аз, аз,
аз спечелих си меда.
Намерих тази котва тук
и сега ми е отзад,
не, че на някого му пука.
Добре, искам всеки от вас да държи много здраво.
Раз-два!
Нещо ми подсказва, че с Тигър ми беше по-добре.
Раз-два! - Определено.
Просто прекрасно. Ние сме тук долу, а Пактуксъм е още някъде горе.
О, б-божичко! Чакайте ме.
Не, не, Прасчо, стой! - Ами Пактуксъм?
Можеш да ни помогнеш, ако останеш горе.
Прасчо, иди намери нещо да ни извадиш от тук.
Сигурно има нещо при раницата.
Хубаво, че един от нас е горе.
Мислех си, че ще останем тук завинаги.
Намерих нещо, вижте. - Какво?
Прекрасно цвете, Прасчо. - И аз така реших.
Да, Прасчо, много е хубаво и целогодишно.
Но май ни трябва нещо по-дълго.
По-дълго ли? Разбира се, колко съм глупав.
Добра логика, Прасчо.
Но надали смяташ, че е достатъчно дълго.
Напротив, е. Бухльо ми я чете веднъж
и определено беше най-дългото нещо, което съм чувал.
Вярно е, Зайо. Към средата малко се забавя.
При толкова много неща, защо не се сетим за въже?
Имаме и въже.
Поздравления, Прасчо. Бъди едно добро прасе и ни измъкни.
Всички ви? - Да, Прасчо, всички ни.
Добре. Три, четири... Да не забравя и Зайо.
И шест.
Готово, сега всички можете да излезете.
Колко си досетлив, Прасчо.
Мъка! Вържи ги заедно, Прасчо.
Можеш ли да правиш възли? - Не връзвам.
Значи можеш да връзваш? - Не връзвам да вържа.
Не връзваш възли? - Кой това?
Пух! - Пух кой?
Прасчо, ще трябват повече от два възела.
Не е възможно. - Значи можеш да вържеш тези парчета.
Не и тези парчета. - Да, вържи тези парчета.
И защо не? - Защото няма значение.
О, б-божичко, не мога да вържа възел.
Но мога да правя друго.
Спокойно, Зайо. Прасчо е много умен.
Мога да връзвам панделка. - Видя ли?
За бога, Прасчо!
Сетих се! Кристофър Робин има въже за скачане.
Чакай малко. Милостиви, това е!
Прасчо, иди в къщата на Кристофър Робин.
Разбирам. Да, Прасчо, иди и донеси мед.
Да, донеси мед...
Въжето за скачане, Прасчо, въжето.
И мъничко медец.
Сам ли да ида?
От там? - Да, Прасчо.
През мрачната гора, изпълнена с опасности,
на мисия на живот и смърт. Това е много сложна задача,
но аз съм уверен, че ще се завърнеш победител
и ще ни спасиш от бездната.
Давай напред, Прасчо, а ние ще очакваме завръщането ти.
Седмици, ако е нужно.
Бухльо!
Какво? - Речта ти бе прекрасна.
И аз така мисля. - Удавих се в сълзи.
И така Прасчо тръгна смело към къщата на Кристофър Робин.
Ала колкото по-дълбоко навлизаше, толкова по-уплашен ставаше.
О, б-божичко.
Не трябва да ме е страх.
Има много важна работа за вършене.
Това си ти, балонче. Ще доведа помощ.
О, божичко. Аз съм помощта.
Как изобщо се заклещи там?
Не е бил Пактуксъм, нали?
А, добре. Знаех си, че Пактуксъм не е наоколо.
Пактуксъм!
Пактуксъм?
Помощ!
И да знаеш, за последно си пъхам човката в ключалката.
Чуваш ли нещо?
Помощ! - Прасчо.
Той ми знае името!
Пактуксъм!
То било Тигър.
Здравейте, другари!
Тигър две? Мислех, че Пактуксъм те взе.
Щом излезем, ще покажем на тоя Пактуксъм какво е да си тигър, нали?
Мерси, но предпочитам да си остана Йори.
Какво? Ами скачането и побеждаването?
И смесването им? Мислех, че ти харесва да си Тигър.
Най-хубавото на тигрите е,
че ти си единственият.
Глупости. Остави ме без думи.
Извинявай, но не мога да дишам!
Да ме прощаваш, дребен, не исках да те плаша.
Чакай, балонче, не си отивай!
Само ти можеш да ни измъкнеш от тук!
Сега всички ще умрем.
По-бодро, Йори. Ще изкараме няколко дни.
Което ми дава достатъчно време да си довърша мемоарите.
Скъпият ми чичо Ридли...
...раздразнен от предпочитанието на леля ми към най-добрия пергамент,
навит толкова стегнато, че мастилото съхнело със седмици.
Гнездото им бе застлано с неползвани пера,
несрязана хартия и неизсъхващи писма.
Леля ми често се оплакваше в писмата, че не може да ми пише.
Това влудявало чичо ми,
което си е цял подвиг за един бухал, уверявам ви.
И когато чичо ми достигнал до предела на силите си...
Празно.
Да ви кажа, станало голяма бъркотия.
Вижте, буквите! Стълбата! Стълбите са направили буква.
Тоест буквите... Можем да излезем!
И всички излезли по буквената стълба.
Ала те не знаели, че от храстите идва...
Пактуксъм! - Обратно в ямата.
Почакайте.
Това съм аз. - Кристофър Робин!
Намери ги, балонче. Добра работа.
Това е Кристофър Робин!
Как избяга от Пактуксъм?
Пактуксъм? Какво, за бога, е Пактуксъм?
Той буди бебета! - И ти трие райетата.
И гаси лампите. - Решихме, че те е отвлякъл.
И откъде решихте, че съм отвлечен от Пактуксъм?
Бележката ти.
Кристофър Робин им обяснил, че е станало голямо недоразумение.
Вече било есен и е започнала учебната година.
Бележката му казвала, че излиза и скоро ще е пак тук.
Добре...
Става късно, трябва да се връщаме.
Изчакайте за момент. Да, прав си, Прасчо.
Дължим на един специален човек знак за нашата признателност.
Тази награда отива при добър приятел и лоялен спътник.
Някой, който не само ни измъкна от ямата,
но също така намери и Кристофър Робин.
И съвсем случайно днес е в червено.
С много почитания и скромно сърце,
връчвам това гърненце с мед на нашия скъп приятел...
Балонът. - Прекрасна идея, Зайо
Ура! - Ура за балона!
Мерси, балонче. Чао.
Пух гледаше как балонът отнася гърненцето все по-високо,
докато го изгуби от поглед.
О, лошо.
Съжалявам, Пух.
Имал ли си от тия дни, в които просто не печелиш, Йори?
Да, знам как се чувстваш.
Крайно време е да намеря мед.
Докато търсеше, Пух ставаше все по-гладен...
...и по-гладен...
Знам, тумбаче, знам. - ...и по-гладен...
когато се оказал пред къщата на Бухльо.
НЕ ЧКАЙ МУЛЯ СвЪНИ
Я виж ти, и ако това не е Мечо Пух.
Здравей, Бухльо.
Поздрави ме.
За кое? - Достигнах завършека
на моя автобиографичен трактат.
Болеше ли? - Не, не. Мемоарите ми са готови.
Да му се не види! Пух, защо зяпаш въжето на звънеца?
Напомня ми на нещо.
А това пък ми напомня за друго нещо.
Ще ми заемеш ли малко мед? Само да кусна? Капчица?
Едно близване само. - Момчето ми, имам нещо по-добро.
Не само ще те поканя на трапезата си,
но докато се храним, ще ти прочета извадка
от глава 127,
която разказва увлекателната история как преди няколко дни
намерих прекрасното въже за звънец, на което се възхищаваше,
да виси от един магарешки бодил.
Магарешки бодил? - Дали не беше прещип?
Не, определено беше магарешки бодил. - Извини ме, Бухльо.
Първо реших, че някой живее там, и го дръпнах.
Но никой не отговори. И после просто ми падна в ръката.
На какво място се намираше този магарешки трън?
Определено не беше приятно.
Бих казал, че по-скоро беше... - Мрачно?
Да, точно така. Знаеш ли го? - О, лошо.
Явно никой не го искаше и затова го донесох у нас.
Обаче някой го иска, Бухльо.
Наистина ли? Кой? - Приятелят ми Йори.
Държеше на това.
Държеше ли? - Закачен беше за него.
Закачен?
Ами да, разбира се.
И аз просто му го пазех.
Заповядай и му кажи пак да заповяда.
Добре. И много благодаря!
Ей, Пух, ами меда?
Вероятно някой друг път.
Игнорирайки отчаяните молби на тумбачето си,
Пух отиде право при Кристофър Робин.
Опашка. Пирон.
Чук.
Какво ще кажеш, Йори?
Сега ще я пробвам.
С правилната дължина е.
И розовата панделка е готина.
И добре свисти.
Щастлив ли си, Йори?
Не.
Но определено си харесвам новата опашка.
Благодаря ти, Пух.
А сега имам изненада за теб, Пух.
Обичам изненадите.
Добре, отвори очи.
Ама те са ми отворени, Кристофър. - Не, глупчо, махни си ръцете.
Поздравления, Пух. Ти спечели голямата награда!
Пух, Пух!
Пух печели гърненцето!
Ти печелиш си награда.
Чак на мен не ми се вярва.
Пух получава медеца.
Мед, мед, мед, медец.
Заповядай, Пух. - Да, разбира се.
Безкрайно ви благодаря!
Всичко е във мед, всичко е наред,
всички са щастливи в Сто акровата гора.
Щастлив завършек има и Пух ще си яде,
и всичко е в мед -
животът изпълнен е с късмет.
Знаеш ли, Пух, днес направи нещо много важно.
Така ли? - Да.
Вместо да мислиш за тумбачето си, ти мислеше за своя приятел.
Благодаря ти, Кристофър Робин.
Надали пак ще огладнея
още много дълго време.
О, лошо. - Глупаво мое мече.
Превод: Емил Панчев
ОСТАНЕТЕ ЗА ОЩЕ
Изумително е какво можеш да намериш в гората.
Топче! И ботуш.
Боже, тоя е доста страшничък.
Леле, тия работи сигурно са негови.
Най-добре да ги събера, за да не се изпочупят.
Най-малко искам това да се случи.
Майчице мила!
Това яма ли е? Аз съм в яма.
Ехо, има ли някой горе?
Добре, дано тоя приятел да се върне скоро пак тук.